מספר פנימי: 568152
הכנסת העשרים

יוזמים:      חברי הכנסת	ינון מגל
 				טלי פלוסקוב
 				איתן כבל
 				יואל חסון
 				רויטל סויד
 				אורן אסף חזן
 				סופה לנדבר
 				אברהם נגוסה
 				נאוה בוקר 	 
______________________________________________				           
                                             פ/2223/20
הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – הגברת התחרותיות בשוק הכשרות), התשע"ו–2015

תיקון סעיף 1	1. 		בחוק איסור הונאה בכשרות, התשמ"ג–1983 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף  1, אחרי ההגדרה "בית אוכל" יבוא:		
		""בעל רישיון" – מי שקיבל רישיון למתן תעודת הכשר מאת הממונה, כאמור בסעיף 2ב(א);	
		"הוועדה המייעצת" – ועדה שתפקידה לקבוע כללים הלכתיים למתן רישיון לפי סעיף 2ב(ג)(1), שתורכב מנציגים אלה:	
			(1)	הרב הראשי לישראל שמכהן כנשיא מועצת הרבנות הראשית, והוא יהיה היושב ראש;	
			(2)	שלושה רבני ערים משלוש הערים הגדולות ביותר; היו מכהנים שני רבנים בעיר – יתמנו שניהם לוועדה המייעצת;	
			(3)	מנהל אגף הכשרות ברבנות הראשית לשעבר, ובלבד שעסק או מועסק בתפקיד רב פוסק בכשרות בתאגיד עסקי גדול; לעניין זה, "תאגיד עסקי גדול" – תאגיד שמחזור המכירות השנתי שלו עולה על 300 מיליון שקלים חדשים;	
			(4)	שלוש יועצות הלכה שימנה השר, בהסכמת שר המשפטים; לעניין זה, "יועצת הלכה" – אישה שבידה תעודה ממוסד תורני המעידה כי היא הוסמכה לעסוק ולפסוק בעייני הלכה;	
			(5)	שני נציגי ציבור שימנה השר, בהסכמת שר המשפטים, ובלבד שלפחות אחת מהם תהיה אישה;	
			(6) 	נציג משרד המשפטים בעל מומחיות בתחום הכשרות;	
		"השר" – השר לענייני דתות."	
תיקון סעיף 2	2. 		בסעיף 2(א) לחוק העיקרי – 	
		(1)	בפסקה (2), הסיפה החל במילים "המכהן במקום" – תימחק;	
		(2) 	אחרי פסקה (3) יבוא:	
			"(4)	בעל רישיון."	
הוספת סעיפים 2א עד 2ו	3.	אחרי סעיף 2 לחוק העיקרי יבוא:	
		"הממונה על הכשרות	2א.	(א)	הממונה על הכשרות (בחוק זה – הממונה) יפקח על מתן תעודות הכשר על ידי בעלי רישיונות כאמור בסעיף 2(א)(4) ובהתאם להוראות חוק זה. 	
						(ב)	על מינוי הממונה תחול הוראת סעיף 23 לחוק שירות המדינה (מינויים), התשי"ט–1959, לפי המלצת ועדה לאיתור הממונה שתוקם לעניין זה; בהרכב ועדת האיתור יינתן ייצוג הולם לבני שני המינים.	
						(ג)	לא ימונה לתפקיד הממונה אדם שמכהן כרב מקומי, כחבר מועצת הרבנות הראשית, או מי שהוא בעל רישיון או שמועסק על ידו.	
		רישיון למתן תעודת הכשר	2ב.	(א)	לא ייתן אדם תעודת הכשר לבית עסק, אלא אם כן קיבל לכך רישיון מאת הממונה.	
						(ב)	הממונה יקבע בכללים הוראות לעניין רישיון למתן תעודת הכשר בעניינים אלה:	
							(1)	דרכי הגשת בקשה למתן רישיון והטיפול בה;	
							(2)	מידע שעל מבקש הרישיון לגלות לממונה ומסמכים שעליו להמציא לו, לרבות דוחות כספיים מבוקרים ואסמכתאות המעידות על ניסיון ומומחיות בתחום לצורך קבלת הרישיון;	
							(3)	תנאי סף וכשירויות שעל בעל הרישיון לעמוד בהם כדי לקבל רישיון, ובכלל זה –	
								(א)	אישור לכך שמבקש הרישיון רשום כמוסד ציבורי כהגדרתו בסעיף 9(2) לפקודת מס הכנסה;	
								(ב)	הון עצמי מזערי;	
								(ג)	היעדר סייגים שבהתקיימם לא יינתן רישיון, לרבות בשל עברו הפלילי של המבקש;	
								(ד)	הוראות שנועדו למנוע ניגוד עניינים;	
								(ה)	תשלום בעבור רישיון למתן תעודות הכשר, ובלבד שגובה התשלום בעבור רישיון בסיסי כאמור בסעיף 2ב(ג)(1) יהיה נמוך מגובה התשלום בעבור רישיון למתן תעודת הכשר למהדרין כאמור בסעיף 2ב(ג)(2); הכללים לפי פסקה זו טעונים אישור השר וועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת;	
								(ו)	הוראות לעניין הבטוחות והערבויות שעל מבקש הרישיון להפקיד, לרבות סכומיהן, מועדי הפקדתן ודרכי מימושן.	
						(ג)	הממונה רשאי לתת למבקש רישיון למתן תעודת הכשר (בחוק זה – מבקש רישיון) אחד מאלה:	
							(1)	רישיון למתן תעודת הכשר בסיסית – רישיון למתן תעודת הכשר שהענקתו מותנית בעמידה בתנאים הלכתיים בסיסיים על פי כללים שתקבע הוועדה המייעצת בתוך 30 ימים מיום תחילתו של חוק זה (בחוק זה – רישיון בסיסי);	
							(2)	רישיון למתן תעודת הכשר למהדרין – רישיון למתן תעודת הכשר שהענקתו מותנית בעמידה בתנאי הרישיון הבסיסי, וכן בתנאים הלכתיים נוספים, שמבקש הרישיון הציע לכלול ברישיונו ושאושרו על ידי הממונה (בפרק זה – התנאים הנוספים);	
							(3)	רישיון לפיקוח על בשר ומוצריו המיובאים מחוץ לישראל;	
						(ד)	לא יקבל מבקש רישיון יותר מסוג אחד של רישיונות כאמור בסעיף קטן (ג) לכל תקופת הרישיון כאמור בסעיף קטן (ה);	
						(ה)	(1)	רישיון למתן תעודת הכשר יהיה בתוקף במשך שמונה שנים;	
							(2)    הממונה רשאי להאריך את תוקפו של רישיון למתן תעודת הכשר בהתחשב, בין השאר, באיכות ההשגחה ובפריסה הארצית של בתי העסק המקבלים שירות מבעל הרישיון, ובלבד שמצא כי בעל הרישיון מילא אחר החובות המוטלות עליו לפי חוק זה;	
							(3)	הממונה רשאי לבטל, להגביל או לצמצם רישיון למתן תעודת הכשר או להורות על תיקון ליקויים והפרות בתקופת הרישיון שנותרה בהתקיים אחד מאלה: 	
								(א)	בעל הרישיון לא קיים הוראות חוק זה או כללים מכוחו, שחומרת הפרתם מצדיקה, לדעת הממונה, ביטול, הגבלה או צמצום של הרישיון, לפי העניין;	
								(ב)	נתגלה ליקוי כשרות חמור בבית עסק שתחת השגחת בעל הרישיון;	
								(ג)	בעל הרישיון לא החל במתן תעודות הכשר או הפסיק לתתן לפרק זמן בלתי סביר; 	
								(ד)	בעל הרישיון ביקש לבטל את רישיונו;	
							(4)	התקיים האמור באחת מפסקאות המשנה שבפסקה (3) והליקוי ניתן לתיקון, לא יפעיל הממונה את סמכותו לפי הפסקה האמורה אלא לאחר שנתן לבעל הרישיון הזדמנות לתקן את הליקוי בתוך פרק זמן שקבע, והליקוי לא תוקן;	
							(5) 	לא יקבל הממונה החלטה כאמור בפסקה (3) לפני שניתנה לבעל הרישיון הזדמנות נאותה להשמיע טענותיו.	
		מפקח כשרות	2ג.	(א)	הממונה יקבע כללים לעניין תנאי כשירות למינוי מפקח כשרות וכן אופן הפיקוח; כללים אלה יפורסמו ברשומות.	
						(ב)	לא ימונה אדם כמפקח כשרות אלא אם כן נתקיימו בו תנאי הכשירות שיקבע הממונה, ובלבד שאינו מכהן כרב מקומי ואינו קרוב משפחה של בעל הרישיון ואינו מנהל עימו קשר עסקי; לעניין זה, "קרוב משפחה" – בן זוג, הורה, ילד, אח או אחות, או אדם אחר הסמוך על שולחנו של בעל הרישיון.	
						(ג)	(1)	מפקח הכשרות יפקח על פעולת בעלי הרישיון וכן פעולת משגיחי הכשרות.	
							(2)	מפקח הכשרות יבקר בבתי עסק שבתחום סמכותו, על פי חלוקה ותדירות שייקבעו על ידי הממונה, ובלבד שיבקר בבית עסק שבקשתו לקבלת תעודת הכשר אושרה לראשונה בתוך שבעה ימים מיום מתן תעודת ההכשר.	
						(ד)	מפקח הכשרות רשאי להמליץ לממונה על הסרת תעודת הכשר.	
						(ה)	הממונה רשאי לקבל החלטה להסרת תעודת הכשר לפי המלצת מפקח הכשרות, כאמור בסעיף קטן (ד), ובלבד שניתנה לבעל העסק הזדמנות נאותה להשמיע טענותיו.	
		משגיח כשרות	2ד.	(א) 	משגיח כשרות יועסק על ידי בעל רישיון למתן תעודות הכשר בלבד.	
						(ב)	משגיח כשרות יעסוק בהשגחה על כשרותם ההלכתית של מוצרי מזון.	
		פרסום באינטרנט	2ה.	באתר האינטרנט של הרבנות הראשית יפורסם מידע בדבר פעולות הממונה, לרבות –	
						(1)	הכללים ההלכתיים המהווים תנאי להענקת רישיון למתן תעודת הכשר בסיסית, לפי סעיף 2ב(ג)(1);	
						(2)	הכללים ההלכתיים הנוספים המהווים תנאי להענקת רישיון למתן תעודת הכשר למהדרין, לפי סעיף 2ב(ג)(2);	
						(3)	הכללים שקבע הממונה לפיקוח על כשרותם של בשר ומוצריו המיובאים לישראל, לפי סעיף 2ב(ג)(3);	
						(4)	רשימת בעלי הרישיון הכוללת פירוט סוג הרישיון של כל אחד מהם, נהלי ההשגחה והתנאים ההלכתיים שדורש בעל רישיון כתנאי למתן תעודת הכשר;	
						(5)	החלטות בדבר ביטול רישיון למתן תעודת הכשר.	
		חובת דיווח	2ו.	הממונה ידווח לשר ולוועדה המייעצת, אחת לשנה, לגבי השנה שחלפה, על מספר בתי האוכל שמקבלים תעודת הכשר מאת בעל רישיון, על מספר בעלי הרישיון וסוגי הרישיון וכן על מספר בתי האוכל שהוסרה להם תעודת ההכשר."	
תיקון סעיף 17	4.	בסעיף 17 לחוק העיקרי, בכל מקום, במקום "השר לעניני דתות" יבוא "השר".	
תיקון חוק בשר ומוצריו	5.	בחוק בשר ומוצריו, התשנ"ד–1994, בסעיף 1, בהגדרה "תעודת הכשר", אחרי "שנתנה מועצת הרבנות הראשית לישראל או מי שהיא הסמיכה לעניין זה" יבוא "או שנתן בעל רישיון, כהגדרתו בחוק איסור הונאה בכשרות, התשמ"ג–1983, או מי שהסמיך לעניין זה".	
כללים ראשונים	6.	כללים ראשונים לפי סעיפים 2ב(ב) ו-2ג(א) לחוק איסור הונאה בכשרות, התשמ"ג–1983, כנוסחם בסעיף 3 לחוק זה, ייקבעו בתוך 90 ימים מיום תחילתו של חוק זה.	

דברי הסבר 

בחוק איסור הונאה בכשרות, התשמ"ג–1983, העניק המחוקק לרבנות הראשית ולרבנויות המקומיות סמכות בלעדית בכל הנוגע להענקת תעודות כשרות ולייבוא מזון כשר. מציאות משפטית זו הביאה עמה, בדומה לרוב בעיות המונופולים, קשיים ביורוקרטיים ומקצועיים. בעיות אלו מביאות הלכה למעשה לפגיעה בבעלי עסקי מזון השואפים להציג תעודת כשרות על מנת להרחיב את קהל לקוחותיהם. כמו כן צרכני המזון נפגעים אף הם נוכח רמה ירודה, במקרים לא מעטים, של איכות ההשגחה והפיקוח מטעם הרבנות המקומית על אופן ייצור המזון, על אופן הכנתו ועל אופן הגשתו.
התנהלות בעייתית זו של מערך הכשרות גוררת חדשות לבקרים תרעומת ציבורית גדולה על תפקודה של הרבנות. זאת, מפקחת שלא כיאות על דרישות ההלכה היהודית הנדרשות על מנת לנפק את תעודת כשרות, וזאת עקב התנהלות ארגונית בעייתית הנובעת מהמונופול של הרבנים המקומיים. כל זאת בנוסף לניגודי האינטרסים של משגיחי הכשרות שלעיתים הובילו אף לידי שחיתות והונאה.
דוח מבקר המדינה 65א' לשנת 2014 עסק בעניינם של גופי הכשרות הפרטיים הפועלים בישראל (להלן – הבד"צים). הדוח קבע כי הבד"צים אינם כפופים לכללי אסדרה או שקיפות: מחיריהם אינם מפוקחים, וחלקם אינם מאוגדים והם אינם חייבים בדיווח למשרד לשירותי דת. לפיכך אין לרשויות המדינה מידע לגבי פעילותם והכנסותיהם.
בדיון בוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת שנערך בתאריך 13.7.2015 בעקבות פרסום דוח המבקר, הודו מנהל רשות המסים והשר לשירותי דת כי כיום הבד"צים אינם נתונים לפיקוח ואין רשימה מסודרת שלהם לאף אחד מהגורמים הממשלתיים. כמו כן, עלה בדיון כי יש לשאוף להסדרת מעמד הבד"צים בחקיקה, זאת על מנת לחייבם בדיווח ובשקיפות ובכך למנוע תופעות שנתגלו בדוח כגון העלמות מס וכיוצ"ב.
לאור האמור לעיל, מטרת הצעת חוק זו היא להסדיר את עניינם של הבד"צים ולהגביר את התחרותיות בשוק הכשרות באמצעות מתן רישיונות לתאגידי כשרות פרטיים. תאגידים אלו יפעלו בחסות הרבנות הראשית, שיש בידה כלים כדי להוות רגולטור משמעותי כנדרש. הגברת הפיקוח וההשגחה על מוסדות הרבנות, תיעשה באמצעות מתן רישיונות לתאגידים להנפיק תעודות הכשר ולייבוא בשר ומוצריו. רישיון זה לא יינתן אלא לאחר שיעמדו בתנאי סף וכשירויות ויהיו כפופים לפיקוח מתמיד באשר להחלטותיהם ופעולותיהם. מפקחי כשרות ומשגיחי כשרות יידרשו לעמוד בתנאים שונים ויהיו תחת פיקוח גם הם.
בכך יתחזק וישתפר מעמד מוסד הכשרות בעיני הציבור וכן הצביון היהודי של מדינת ישראל.

---------------------------------
הוגשה ליו"ר הכנסת והסגנים
והונחה על שולחן הכנסת ביום
ד' בכסלו התשע"ו – 16.11.15